![](img/gol.gif)
Viețile sfinților
sursa: www.catholica.ro
Sfinții martiri din Tomis
3 octombrie (calendarul latin)
În ținutul de la gurile Dunării, Evanghelia Domnului nostru Isus Cristos a fost propovăduită chiar în primul veac al creștinismului. O tradiție foarte răspândită afirmă că Sf. Apostol Andrei a trecut și a predicat pe pământul cuprins între Dunăre și Marea Neagră, adică în Dobrogea de astăzi. Însemnări scrise și descoperiri arheologice arată că în orașul Tomis (actuala Constanța) s-a format un centru puternic de viață religioasă creștină, cu o ierarhie cunoscută și respectată în toată creștinătatea, cu Episcopi și teologi care au luat parte la diferite Sinoade ecumenice, cu lăcașuri de cult spațioase și trainic construite. Asemenea tuturor comunităților creștine înfloritoare, și comunitatea creștină de pe ambele părți ale Dunării numără printre primii săi membri mulți martiri, care au dat mărturia tăcută și rodnică a sângelui vărsat pentru Cristos și pentru credință. Numele lor se află consemnate în Martirologiul siriac, în Martirologiul hieronymian și în deosebi în Sinaxarele constantinopolitane, dar cei mai mulți au rămas necunoscuți, datorită vitregiilor timpului care au distrus sau au îngropat sub pământ istoria suferințelor și sfârșitului lor glorios.
Martirii cunoscuți din actele amintite dovedesc existența unei comunități creștine bine închegată, cu slujitori ai altarului: Episcopi, preoți, diaconi, cântăreți, cu credincioși de diferite vârste și profesiuni, provenind din rândurile militarilor, negustorilor, sclavilor veniți din părțile Asiei Mici, Greciei, Iliriei, din Roma, precum și băștinași care au îmbrățișat noua religie, vestitoare a mântuirii tuturor oamenilor prin Cristos. Toți aceștia au trecut prin valurile persecuțiilor ordonate de împărații romani, îndeosebi de Dioclețian, în jurul anului 300, și de Licinius mai târziu. Anul 369 a văzut începutul persecuțiilor sângeroase din partea goților lui Atanaric, în timpul cărora a fost martirizat Sfântul Sava Gotul, prin înecare în apele Buzăului, în ziua de 2 aprilie 379.
Comemorarea ce se face la 3 octombrie se referă însă la martirii din orașul Tomis, fiind corespunzătoare cu sărbătorirea primilor martiri din orașul Roma, de la 30 iunie; prin această comemorare se aduce prinosul de cinstire și recunoștință tuturor acelora care prin sângele lor dăruit lui Cristos au sfințit începuturile creștine pe pământul românesc. Numele celor mai mulți ne sunt necunoscute. Dintre cei menționați în diferite acte martirice, amintim pe următorii: Sfântul Efrem, Episcop de Tomis, martirizat pe 7 martie probabil în jurul anului 300.
Sfântul martir Marcelin, ostaș în armata romană, deoarece a refuzat să aducă jertfă zeilor, conform poruncii împăratului Licinius, care încerca să reinstaureze cultul păgân în imperiu, a fost crunt bătut și apoi aruncat în mare, în ziua de 3 ianuarie, prin anii 320-330. Frații lui Marcelin, Argeu și Narcis, veniți să-l vadă pe fratele lor, au fost decapitați în aceeași zi.
Sinaxarele Bisericii din Constantinopol amintesc la 13 septembrie pe Sfinții martiri Macrobiu și Gordian, arși de vii prin anii 320-323; aceștia erau originari din Asia Mică, dar odată cu ei au fost uciși și numeroși localnici, între care Heli, Lucian și Zotic; tot la 13 septembrie se amintește și Sfântul martir Valerian, prieten al lui Macrobiu și Gordian; el a murit de durere la mormântul prietenilor săi.
Deși cunoaștem atât de puține amănunte în legătură cu sfinții martiri ai începuturilor creștinismului în părțile noastre, le datorăm toată recunoștința și venerația, și avem deosebita încredere în mijlocirea lor puternică, deoarece prin jertfa lor confirmă cuvintele Apostolului neamurilor: "Cine ne va despărți pe noi de dragostea lui Cristos? Oare necazul, sau strâmtoarea, sau prigoana, sau foametea, sau lipsa de îmbrăcăminte, sau primejdia, sau sabia?... În toate acestea suntem mai mult decât biruitori prin Acela care ne-a iubit" (Rom. 8, 55, 37).
adaptare după "Viețile Sfinților"
Editura Arhiepiscopiei Romano-Catolice București