![](img/gol.gif)
Imitațiunea lui Cristos
Thomas de Kempis
achizitionare: 23.06.2003; sursa: Editura Arhiepiscopiei Romano-Catolice București
Cartea IV: Despre Taina sfîntului altar
Capitolul XIV
CÎT DE ARZĂTOR E DORUL UNORA
DUPĂ SFÎNTUL TRUP AL DOMNULUI CRISTOS
Glasul ucenicului
1. Cît de necuprinsă este mulțimea bunătății tale, Doamne, pe care ai pregătit-o celor ce se tem de tine (Ps 30, 19). Ori de cîte ori îmi aduc aminte, Doamne, de unii dintre credincioșii tăi, cei care se apropie de Taina ta sfîntă cu cea mai mare rîvnă, cu arzătoare evlavie, mă cuprinde neliniște și rușine, căci mă gîndesc la inima mea atît de rece și de lîncedă, de atîtea ori cînd mă apropiu de tine; îmi amintesc cît de searbăd și nesimțitor rămîne sufletul meu; îmi dau seama că nu mă înflăcărez cîtuși de puțin înaintea ta, Dumnezeul meu; înțeleg că nu mă las sorbit cu totul de iubirea ta, așa cum au fost și sînt toți cei pe care dorința înflăcărată de a se împărtăși cu tine în preasfînta Taină a iubirii îi făcea să verse lacrimi fără încetare; cei care nu puteau suferi despărțirea de tine, tînjind cu tot trupul și sufletul lor după tine, izvorul cel viu a toată dulceața; ei nu-și puteau astîmpăra setea și foamea altfel decît împărtășindu-se, în deplină bucurie și cu toată rîvna spiritului lor, din Trupul tău, Doamne.
2. O, cu adevărat fierbinte credința aceasta a lor, dovadă, fără doar și poate, a preasfintei tale prezențe! Asemenea suflete, cu adevărat, îl recunosc pe Domnul și Dumnezeul lor la frîngerea pîinii (Lc 24, 30; 31, 35) și inima lor este aprinsă de flacăra cea mai puternică, căci Isus le însoțește pașii pe cale. Cît de departe sînt eu de această înflăcărare și de această evlavie, cît de puțin mișcat sînt de dorul și dorința care-i însuflețește! Fie-ți milă de mine, ca de un cerșetor sărman, Isuse bune, Domn blînd și iertător: ajută-mă ca, din cînd în cînd, să mă pot bucura și eu de cîte o fărîmă măcar din rîvna arzătoare a inimilor credincioase, acelea ce se împărtășesc cu dragoste mistuitoare din Taina ta sfîntă; fă ca astfel credința mea să capete reazem și întremare, nădejdea mea în bunătatea ta să sporească, iar iubirea - din plin aprinsă de gustarea acestei mane cerești - să nu mai cunoască asfințit niciodată.
3. Stă în puterea îndurării tale să-mi împărtășești pînă și acest har, cercetîndu-mă cu duhul înflăcărat al iubirii și bunăvoinței tale, la timpul cuvenit. Căci și dacă nu mă număr printre aceia care se simt mistuiți în inima lor de dorul înflăcărat al împărtășirii cu tine, dorința mea rămîne aceea de a mă putea și eu aprinde cumva din una și aceeași flacără: mă rog ție, cu toată stăruința, să mă primești cu toate acestea și pe mine, nevrednicul, în rîndul celor ce te iubesc cu flacără nestinsă, să pot face și eu parte din preasfînta lor ceată.