![](img/gol.gif)
Imitațiunea lui Cristos
Thomas de Kempis
achizitionare: 23.06.2003; sursa: Editura Arhiepiscopiei Romano-Catolice București
Cartea III: Despre mîngîierea lăuntrică
Capitolul XXXIII
INIMA FIIND NESTATORNICĂ,
SĂ NE ADUNĂM GÎNDUL LA DUMNEZEU,
SINGURUL NOSTRU ROST DE PE URMĂ
1. Fiul meu, nu te încrede în pornirile inimii tale, care te trag ba într-o parte, ba în cealaltă. Cît timp vei trăi, vei fi supus acestei nestatornicii, chiar fără de voia ta: vei fi cînd vesel, cînd mîhnit, cînd împăcat, cînd tulburat, cînd evlavios, cînd lipsit de rîvna evlaviei, cînd sîrguincios, cînd leneș, cînd chibzuit și temeinic, cînd ușuratic. Dimpotrivă, deasupra tuturor nestatorniciilor stă sufletul celui înțelept și învățat cu duhul: el nu ia seama la ceea ce i se pare că simte, sau dincotro bate vîntul șovăielilor, ci un singur lucru e ținta gîndurilor sale: țelul însuși mult dorit și îndatoririle legate de atingerea lui. Astfel, omul se păstrează neclintit și statornic, cu ochiul minții limpede îndreptat, fără greș, către mine.
2. Cu cît acest ochi al minții va fi mai limpede, cu atît mai statornică va fi cîrma omului pe talazurile vieții, bătute de furtuni. Dar lumina acestui ochi al dreptelor intenții este, la mulți, întunecată: căci privirea întîrzie și zăbovește bucuros asupra multor fleacuri care, nu fără plăcere, se ivesc în cale. Într-adevăr, rar se întîmplă să fie cineva cu totul scutit de sămînța rea a căutării de sine. Astfel se întîmpla și cu iudeii din vechime, cei care se apropiau de Marta și de Maria, nu pentru Isus doar, ci ca să-l vadă pe Lazăr (In 12, 9). Privirea și intenția ochiului lăuntric se cad păstrate curate și neîntinate, să fie gîndul omului drept și cinstit, înălțat mai presus de toate lucrurile mărunte ale vieții, și să mă aibă pe mine drept singură, ultimă țintă.